וישיבני, אל-פתח הבית, והנה-מים יוצאים מתחת מפתן הבית קדימה, כי-פני הבית קדים; והמים יורדים, מתחת מכתף הבית הימנית, מנגב, למזבח.
ויוציאני, דרך-שער צפונה, ויסיבני דרך חוץ, אל-שער החוץ דרך הפונה קדים; והנה-מים מפכים, מן-הכתף הימנית.
בצאת-האיש קדים, וקו בידו; וימד אלף באמה, ויעבירני במים מי אופסיים.
וימד אלף, ויעבירני במים מים ברכיים; וימד אלף, ויעבירני מי מותניים.
וימד אלף נחל, אשר לא-אוכל לעבור: כי-גאו המים מי שחו, נחל אשר לא-ייעבר.
ויאמר אליי, הראית בן-אדם; ויוליכני וישיבני, שפת הנחל.
בשובני והנה אל-שפת הנחל, עץ רב מאוד: מזה, ומזה.
ויאמר אליי, המים האלה יוצאים אל-הגלילה הקדמונה, וירדו, על-הערבה; ובאו הימה, אל-הימה המוצאים ונרפו המים.
והיה כל-נפש חיה אשר-ישרוץ אל כל-אשר יבוא שם נחליים, יחיה, והיה הדגה, רבה מאוד: כי באו שמה המים האלה, ויירפאו וחי כול אשר-יבוא שמה, הנחל.
והיה עמדו עליו דווגים, מעין גדי ועד-עין עגליים משטוח לחרמים, יהיו; למינה תהיה דגתם, כדגת הים הגדול רבה מאוד.
ביצותיו וגבאיו ולא יירפאו, למלח ניתנו.
ועל-הנחל יעלה על-שפתו מזה ומזה כל-עץ-מאכל לא-ייבול עלהו ולא-ייתום פרייו, לחודשיו יבכר כי מימיו, מן-המקדש המה יוצאים; והיה פרייו למאכל, ועלהו לתרופה.
כה אמר, אדוניי יהוה, גה גבול אשר תתנחלו את-הארץ, לשני עשר שבטי ישראל יוסף, חבלים.
ונחלתם אותה, איש כאחיו, אשר נשאתי את-ידי, לתיתה לאבותיכם; ונפלה הארץ הזאת, לכם בנחלה.
וזה, גבול הארץ: לפאת צפונה מן-הים הגדול, הדרך חתלון לבוא צדדה.
חמת ברותה, סבריים, אשר בין-גבול דמשק, ובין גבול חמת; חצר, התיכון, אשר, אל-גבול חוורן.
והיה גבול מן-הים, חצר עינון גבול דמשק, וצפון צפונה, וגבול חמת; ואת, פאת צפון.
ופאת קדים מבין חוורן ומבין-דמשק ומבין הגלעד ומבין ארץ ישראל, הירדן מגבול על-הים הקדמוני, תמודו; ואת, פאת קדימה.
ופאת, נגב תימנה, מתמר עד-מי מריבות קדש, נחלה אל-הים הגדול; ואת פאת-תימנה, נגבה.
ופאת-ים, הים הגדול, מגבול, עד-נוכח לבוא חמת; זאת, פאת-ים.
וחילקתם את-הארץ הזאת, לכם לשבטי ישראל.
והיה, תפילו אותה בנחלה, לכם ולהגרים הגרים בתוככם, אשר-הולידו בנים בתוככם; והיו לכם, כאזרח בבני ישראל איתכם ייפלו בנחלה, בתוך שבטי ישראל.
והיה בשבט, אשר-גר הגר איתו שם תיתנו נחלתו, נאום אדוניי יהוה.
