נחמו נחמו, עמי יאמר, אלוהיכם.
דברו על-לב ירושלים, וקראו אליה כי מלאה צבאה, כי נרצה עוונה: כי לקחה מיד יהוה, כפליים בכל-חטאותיה.
קול קורא במדבר, פנו דרך יהוה; ישרו, בערבה, מסילה, לאלוהינו.
כל-גיא, יינשא, וכל-הר וגבעה, ישפלו; והיה העקוב למישור, והרכסים לבקעה.
ונגלה, כבוד יהוה; וראו כל-בשר יחדיו, כי פי יהוה דיבר.
קול אומר קרא, ואמר מה אקרא; כל-הבשר חציר, וכל-חסדו כציץ השדה.
יבש חציר נבל ציץ, כי רוח יהוה נשבה בו; אכן חציר, העם.
יבש חציר, נבל ציץ; ודבר-אלוהינו, יקום לעולם.
על הר-גבוה עלי-לך, מבשרת ציון, הרימי בכוח קולך, מבשרת ירושלים; הרימי, אל-תיראי, אמרי לערי יהודה, הנה אלוהיכם.
הנה אדוניי יהוה בחזק יבוא, וזרועו מושלה לו; הנה שכרו איתו, ופעולתו לפניו.
כרועה, עדרו ירעה, בזרועו יקבץ טלאים, ובחיקו יישא; עלות, ינהל.
מי-מדד בשועלו מים, ושמיים בזרת תיכן, וכל בשליש, עפר הארץ; ושקל בפלס הרים, וגבעות במאזניים.
מי-תיכן את-רוח, יהוה; ואיש, עצתו יודיענו.
את-מי נועץ ויבינהו, וילמדהו באורח משפט; וילמדהו דעת, ודרך תבונות יודיענו.
הן גויים כמר מדלי, וכשחק מאזניים נחשבו; הן איים, כדק ייטול.
ולבנון, אין די בער; וחייתו אין די, עולה.
כל-הגויים, כאין נגדו; מאפס ותוהו, נחשבו-לו.
ואל-מי, תדמיון אל; ומה-דמות, תערכו לו.
הפסל נסך חרש, וצורף בזהב ירקענו; ורתוקות כסף, צורף.
המסוכן תרומה, עץ לא-ירקב יבחר; חרש חכם יבקש-לו, להכין פסל לא יימוט.
הלוא תדעו הלוא תשמעו, הלוא הוגד מראש לכם; הלוא, הבינותם, מוסדות, הארץ.
היושב על-חוג הארץ, ויושביה כחגבים; הנוטה כדוק שמיים, וימתחם כאוהל לשבת.
הנותן רוזנים, לאין; שופטי ארץ, כתוהו עשה.
אף בל-ניטעו, אף בל-זורעו אף בל-שורש בארץ, גזעם; וגם-נשף בהם וייבשו, וסערה כקש תישאם.
ואל-מי תדמיוני, ואשווה יאמר, קדוש.
שאו-מרום עיניכם וראו מי-ברא אלה, המוציא במספר צבאם; לכולם, בשם יקרא, מרוב אונים ואמיץ כוח, איש לא נעדר.
למה תאמר יעקוב, ותדבר ישראל: נסתרה דרכי מיהוה, ומאלוהיי משפטי יעבור.
הלוא ידעת אם-לא שמעת, אלוהי עולם יהוה בורא קצות הארץ לא ייעף, ולא ייגע: אין חקר, לתבונתו.
נותן ליעף, כוח; ולאין אונים, עוצמה ירבה.
וייעפו נערים, וייגעו; ובחורים, כשול ייכשלו.
וקויי יהוה יחליפו כוח, יעלו אבר כנשרים; ירוצו ולא ייגעו, ילכו ולא ייעפו.
